Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I ja imam noćne more.
Ili stalno iznova isti san…
Zapravo.
Nastavi.
-Nevjerojatno je. -Prestani.
Ali fantastično je.
Mislim, to je…
-Ti si zvijezda! -Prestani.
Dosta je bilo.
Istina je. Nastavi.
Hajde.
Ona hoda
po užarenom ugljenu.
-Ajme. -Ne prekidaj me usred svega.
Oprosti.
Predobro je. Ne znam kako ti to uspijeva.
Nisam bila ovako sretna otkako sam prestala piti.
Danas će se oduševiti.
Kad odeš.
Jer moraš otići.
Ideš, zar ne?
Da, mislim da idem.
Ne.
Ideš.
Jasno?
-Ili ću te ubiti. -Hej, stara, smiri se.
Ideš.
Moraš obećati.
Dobro.
DIO TEBE
Hoda ispred mene po užarenom ugljenu.
Ne vidim joj lice.
Ne okreće se.
Pitam… Praktički vičem: „Hej!
Alo, možeš li se okrenuti?”
Ali ništa se ne događa.
Odbija.
Hvala.
Dobro, da vidimo…
Agnes Svan.
Agnes Svan?
Nema Agnes Svan? Ne?
Onda prelazimo na sljedeću osobu.
Ovdje sam.
-Aha. -Oprostite.
-Noele, pobrini se da dođe večeras. -Valpurgina noć je!
-Ne budi tako prokleto dosadan. -Dosadan?
-Prokleto dosadan. -Ne možeš to reći.
Ne možeš biti tako gruba. Znaš zašto.
Da, znam, ali nedostaje mi.
Pogodi tko je!
-Julia! -Bok. Kako ste?
Bok, dušo.
-Bok. -Kako si?
Dobro sam.
Kisela cola?
-Da. Baš je fina. -Bok. Dolaziš li večeras?
-Da. -Bit će zakon!
-Možda karaoke večeras? -Ti bi?
Da.
Ma daj.
-Idemo na krijes večeras? -Nema šanse!
Kvragu.
Što ćeš obući?
Hej, pitala sam se što bi htjela
jesti sutra na svoj posebni dan.
-Nije bitno. -„Nije bitno”?
Rođendan ti je.
Odaberi nešto fino i skupo.
Tako sam sretna što ljudi pitaju za moju današnju audiciju.
-Bože… -Ne.
-Dušo. -Hej, ti.
Dođi. Dođi ovamo.
-Kako je prošla audicija? -Dosta dobro.
-Sjajno, naravno. -Ne znaš to.
-I što sad? -Večeras će poslati e-mail.
U njemu će reći:
„Čestitamo, Agnes!
Dobila si ulogu!
Najbolja si!
Nikad nismo vidjeli bolju!”
-Tako će reći. -Uzbudljivo!
-Ima li koga? -Uđi!
Vrije, mama.
-Bok! Kako si? -Dobro sam. A ti?
Dobro.
Večera samo što nije.
Sjajno.
-Bok! -Bok, Carina.
-Kako si? -Dobro. A ti?
Dobro, hvala!
-Bok, Agnes. -Bok.
Kako si?
-Dobro. Ti? -Dobro, hvala.
Ajme, torta!
Slavimo li?
Ne. Agnes sutra ne želi slaviti sebe.
-Što? -Nisam to rekla, mama.
Proslavimo onda večeras. Uranimo.
-Ne. Ne bih rekla. -Samo malo?
-Voljela bih to. -Da kušamo?
Još netko?
To je moja torta.
Rekla sam „ne”.
Ne.
-Ja sam rekla „da”. -Hej.
-Ne. -Da. Zašto se svađaš?
Ali…
Kod kuće smo… Koliko ono tjedana, Noele?
Četiri.
-Više od toga. -Nije riječ o boravku doma.
Što to…
Kao da već nismo vodile ovu raspravu.
Koliko smo puta razgovarale o tome?
Koliko ćemo puta još o tome?
-Ne vodi nikamo. -Nismo se složile?
-Zatvorit ćeš me ili što? -Julia. Prestani.
-Odrasla sam. -Da, znam… Zbilja?
-Da, zbilja. -Kažem „ne”.
Dobro, ali svejedno idem. Valpurgina noć je.
Ali živiš u mojoj kući.
Da. Onda budi zahvalna na tome.
Zašto govorim „ne”?
-Ne znam. -Ne pretvaraj se.
-Uopće neću piti. -Pogledaj me.
Pretvaraš se kao da nismo razgovarale o tome.
Noele? Možeš li me dovesti kući u 11?
Hvala, Noele, ali to je nebitno.
Nebitno je.
Možda nije kul biti mamuran za sestrin sutrašnji rođendan.
-U redu je, mama. -U redu je.
Ne miješaj se u ovo.
-Agnes, reci da je u redu. -Ne miješaj se.
Dobro. Hvala na večeri.
-Neću piti! -Ne, ali…
Koliko puta moram…
Da te podsjetim. Bila si poput djeteta. Morala sam te nositi!
Bok.
Bok. Mogu li se skriti ovamo?
…zabavljaš se s prijateljima?
-Hoćeš li me zatvoriti… -Znaš!
Želiš li ovo? Ne znam želiš li nešto što…
Pokaži mi ljubav?
Jer… znaš, ako je…
-Imaš dobar ukus. -Hvala.
Svaku rečenicu iz ovog filma znam napamet.
Ma daj.
-Ne znaš. -Znam.
-Ne. -Znam.
Dokaži.
Da dokažem? Moraš mi vjerovati.
Možeš pisati knjige o psihološkim stvarima
i o masovnim ubojicama.
Najviše od svega želim biti model.
Misliš da bih to mogla?
Da, mislim.
-Obuci se. -Što? Ja?
-Da. Ti. -Zašto?
Mama je rekla da mogu ići ako ideš i ti.
-K Esther? -Da. Odmah se obuci.
Da nosim ovaj?
Ili možda… ovaj?
Taj.
Ovaj?
Mislim da biram ovaj.
Požurite se.
Čudna si.
I ti si čudna.
-Jesam li? -Da.
Želim biti čudna ili…
Ne čudna, ali… Ne želim biti kao i svi ostali.
Iako katkad mislim da jesam kao i svi ostali.
-Ali nisi. -Ali nisi.
Znaš li što je moja noćna mora?
Da ću na kraju ostati u Åmålu. Da nikad neću otići.
Ne može se krijes paliti u stambenoj četvrti.
Ma može. Valpurgina noć je!
-Svake godine ga pale. -Možeš završiti u zatvoru.
-O čemu to govoriš? -Zbilja je tako.
Stalno nešto izmišljaš.
Čekaj malo, popravit ću šminku.
Čekaj…
Molim te.
Evo, popij ostatak.
Što je to?
Čekaj.
Samo ću ti… malo pomoći.
-Dođi. -Što je sad?
-Dođi. Imaš tako lijepe usne. -Što je to?
Da mi izgledaš lijepo i slavljenički.
Hajde, ljudi.
-Ne taj. -Čekaj.
-Evo! -Da, dobro.
Baš tako!
Esther, hajde. Pokaži nam!
Pokaži nam!
Ne!
Dobro, to…
-Pogodi tko je! -Julia!
-Bok svima! -Izgledaš tako lijepo. Opa!
Zdravo!
-Kako si? -Dođi.
Bok!
Nedostajala si nam na zabavama!
-Što je ovo? -Bok!
-Kako ste? -Dobro smo.
-Što ima? -Julia.
Bok, Agnes!
Bok.
-Bok. -Bok.
-Zabavljaš li se?
-Jako. -Da.
Da.
E, ovo je zabavno.
Jedna za tebe, jedna za mene. Evo.
Ma šališ se.
„Ovo je priča o…”
Hajde!
Bez mobitela i cure, posvuda je
Od Lunda, Göteborga do Södermalma
On je tvoj spasitelj, tvoja desna ruka
Bori se s njim i past ćeš ti
To početak priče je
S ekipom se skompao
Poseban, kao i oni
Nekima se svidjelo nije, znate
Jednoga dana, na rasprodaji nekoj
Ekipa poviče: „Eno ga!”
Vrijeme je za šou!
Dobro.
Kroz tamu se probijam polako
Vodi me srce koje tuče
Ne znam gdje će taj put završiti
Ali znam odakle početi
Kažu da sam premlada da shvatim
Kažu da sanjarim samo
Život će me mimoići Ako oči ne otvorim
-Hajde! -Meni ne smeta to
Probudite me kad završi sve
Kad mudrija i starija budem
Cijelo sam vrijeme tražila sebe
I nisam znala da izgubljena sam
Probudite me kad završi sve
Kad mudrija i starija budem
Cijelo sam vrijeme tražila sebe
Nisam znala da izgubljena sam
Julia!
PREDSTAVA: PODJELA ULOGA
Šizim!
Gledate me kao policija, jebote.
Što radiš? U čemu je problem?
Ljudi su zabrinuti za tebe.
-Julia, kamo ideš? -Pješice ću kući.
-Julia! -Ti odvezi Agnes.
Miči se!
Julia.
Oprosti.
-Idem po Agnes. -Dobro.
Agnes!
-Agnes! -Što je?
Mi odlazimo.
Julia želi kući, pa mislim da odlazimo. Dobro?
Julia!
Hoćemo li… sjesti?
Što? Ne.
Dali smo…
-Sve od sebe. -Da? Ne.
Ali, nažalost…
Oprostite, ali ne biste…
-Ja sam kirurg. -Oprostite, možda sam zbunjena…
-Izveo sam operaciju… -Ne, što sad radite?
Ja sam kirurg.
Operirao sam vašu kćer koju su doveli ovamo.
A tko je liječnik?
-Ja sam. -Jeste?
Dobro. Zašto onda niste s njom i ne pomažete joj?
Znam da je ovo teško.
Mogu li razgovarati s nekim drugim? Ne mogu… Slušate li me?
-Razumijem vas. -Da.
-Razumijem. -Ja…
-Ali, nažalost… -Ne.
Ne.
-Žao mi je. -Molim vas, idite.
Odlazite.
-Može… -Odlazite.
O, Bože. Ne mogu disati.
O, Bože.
Što… Zašto zoveš tako rano?
Što je bilo?
-Halo? -Da…
Ali što je bilo?
Ju…
Što? Ne čujem te, dušo. Što se dogodilo?
Ha?
Kaži nešto.
Ju…
Ne, ne mogu…
Nešto se dogodilo Juliji?
Ali što govoriš? Ne čujem te.
Julia.
Mrtva je.
Ne boj se
Tajni znak postoji
Ime koje te štiti sad kad odlaziš
Tvoja usamljenost
Obale ima koje prema svjetlu vode
Ne boj se
Tragovi stopala u pijesku su
Ne boj se
Zamračena luka čeka
Sad je ne vidiš
Ali onamo ideš
Jednoga ćeš dana
Ime Njegovo glasno izgovoriti
Njegov mir pun ljubavi
Zauzvrat ništa ne traži
Kamo si pošla?
U školu.
Rekla sam im da ćeš biti doma neko vrijeme.
Da, znam. Ali…
Dobro, vidimo se.
Što se događa ovaj vikend?
Ne znam. Mogle bismo…
samo čilati.
-Možda pogledati neki film? -Ja bih nešto zabavno.
Dobro.
Sjajno.
Vidimo se nakon njemačkog.
-Bok. -Bok.
Bok.
-Kako si? -Dobro.
-Pogreb je bio divan. -Zbilja.
Naprijed.
Bok.
Dođi!
Samo sam htjela zahvaliti na ulozi.
I reći da bih rado sudjelovala.
-U predstavi. -Da? Lijepo.
Sjedni.
Dobro znam… što prolaziš.
I moj je brat poginuo u nesreći kad sam bio tvojih godina.
Kad počinju probe?
Radio sam…
toliko gluposti koje nisam trebao.
No onda sam se zapitao što bi on htio da učinim i…
Da.
Onda sam završio ovdje.
Dođi sutra u 15 h.
-Ne. Samo… Ne! -Mogu li samo škicnuti?
-Molim te? -Dosta.
Pokaži mi.
Polako…
-Jesi gladna? -Pa, malo.
-Jesi za sendvič? -Može.
Možeš mi dodati nož za maslac?
Hvala.
Uzmi što god želiš.
Oprosti.
DUŠO, MORALA SAM SE MALO MAKNUTI IZ KUĆE.
KOD BAKE SAM. ZOVI AKO NEŠTO ZATREBAŠ. VOLIM TE
Agnes?
Hej, Agnes?
Razgovarajmo.
Bok.
Bože, oprosti. Samo…
-Izgledala si kao… -Da, oprosti.
Ne. Osjećaj je bio tako… moćan.
Bok. Kako si?
-Dobro sam. A ti? -Dobro.
Što se događa?
Samo… To je Julijin top.
Koji smo…
Kupile smo ga kad smo bile u Berlinu.
Da odemo na ručak?
-Naravno… -Da.
-Hajde s nama. -Da.
Poznaješ li Adriana Hagerforsa?
Da, idemo zajedno na francuski.
Što s njim?
Stoji vani.
Ne!
-Adrian. -Prestani.
-Nije bilo tako loše. -Nedostajao si mi.
Daj, prestani.
-Dugo te nisam vidjela. -Prestani. Ne.
-Razmišljala sam o… -Fanna je zatreskana u Adriana.
-Ne. -Da, jesi.
-Ne. -Da, pa…
Zimus, na božićnoj zabavi…
-Tvoja sestra… -Prestani.
Mislila je
da bi Fanna i Adrian bili sjajan par. Pa…
Fanna mu priđe.
Ne zna što bi rekla, pa uzme pivo i otvori ga…
na senzualan način.
-Ne mogu više ovo slušati. -Adriane.
Bilo je baš nezgodno jer, naravno, Adrian je bio napušen.
Evo ga.
Smiri se.
-Hej, što ima? -Bok.
-Bok.
-Drago mi je što te vidim.
Također.
Htio sam pitati dolaziš li večeras?
Što…
Večeras imam tulum.
Dođi. Povedi Lydiju.
Da, dobro. Zabavno.
Sjajno.
Arrivederci.
Bok.
Bok. Agnes!
Puno sam razmišljao o tebi.
-Želiš li u šetnju? -Imam probu.
-Ne mogu. -Čekat ću te onda.
Neće ići. Idem na Samov tulum.
Samo želim razgovarati.
Tako sam tužan.
Vidimo se.
Molim te. Agnes!
I zadržat ćemo to za sebe.
Ne izgledajte tako prestrašeni. To je igra za zagrijavanje.
Nije ništa čudno.
BIJES
Dobro.
Agnes.
Želiš li ti prva?
Ne znam što da radim…
Što si dobila?
To je zeznuto.
Dobro. Pokušajmo ovako…
Možete li se malo odmaknuti?
Dajmo joj malo prostora.
Priđi mi.
Priđi.
Želim da samo glasno vrisneš.
Pokušaj.
Što?
Naglas. Samo drekni.
Hajde.
Bez smijanja.
-Teško je. -Da, shvaćam.
Svi smo mi glumci.
Pa…
Pokušaj biti netko drugi.
Zamisli nekoga tko bi se usudio glasno vrisnuti.
Dobro?
-Idemo po piće. -Da.
-Možemo li se poslužiti? -Ne znam.
Ima li čaša?
Da, ovdje, mislim.
Samo je uroniš?
Ne znam.
Bok.
-Bok. -Bok.
-Kako si? -Dobro, a ti?
-Sjajno. -Bok. Baš lijepo izgledaš.
-I ti. -Da?
Čini se da Sam ne može ustati.
-Fanna! -Da.
Ali… Da, Sam, dolazim.
-Bok, Sam. Kako si? -Dušo, dođi.
-Bok, Sam. -Bok!
-Bok. -O!
-Tako si lijepa, znaš li to? -Hvala.
Znaš li to, Lydia? Upamti koliko si lijepa.
-Hvala. -Da.
-Sam. -Da.
-Je li sve u redu? -Da. Sam?
Ne… najbolje.
-Sam? -Mislim da želim ući u ovu vodu.
Sam.
Ne, Sam. Upast ćeš.
Sam!
Dobro, dosta više. Sam, saberi se.
Sam. Ne, Sam.
Sam! Ne, ozbiljno. Ozbiljno, Sam.
Ali ne usudim se.
-Daj, Sam. -Ali mislim da želim.
Idemo plesati.
Hajde!
Sljedeća osoba u redu.
Tko je sljedeći?
-Ti? -Ni u ludilu.
Agnes?
Da, ti i ja. Hajde.
Agnes!
Dobro.
Smirite se.
Hajde!
Agnes!
Jao! Stani!
-Pauza za žesticu. -Da.
Vrijeme za žesticu.
-Što bi htjela? -Što?
-Što bi htjela? -Htjela bih…
nešto jako.
Možda malo tekile za nas obje?
Idem ja.
Kog vraga tu sjedimo?
Pogodi tko je.
Uzela si…
…čaše?
Samo moram…
Bok.
-Bok. Opala. -Kako si?
Dobro.
Kako si ti?
Dobro sam.
Fanna?
-Da? -Kakva je bila kad se napila?
Tko?
-Čemu takva čudna vibra? -Daj, Agnes.
Ne posuđujem samo ja njezinu odjeću, ako na to mislite.
I mama to radi.
-Ali… -Agnes.
Nije tako teško.
Uvijek sam mislila da će biti jako teško.
-Ali nije teško. -Molim te, Agnes. Stani.
-Pusti! -Nemoj to raditi.
Dosta je, stani.
-Vrati to. -Prestani!
Daj mi to.
To je…
Možeš li prestati? Stani!
-Koji kurac… -Ali…
Gdje je Carina?
Kod bake.
Kako si?
Dobro.
Hvala.
Jesi za tjesteninu?
Da.
-Ne želim te uzrujavati. -Što je sad?
Osjetim da nešto gori.
Smanji plamen.
-Smanji vatru i dodaj ovo. -Ne, nemoj…
Ne stavljaj još soli.
Još samo malo.
Ne, lakše malo. Lakše malo!
-Još malo. -Ne, lakše malo.
Hej, što…
-Što radiš? -Kuhana je.
I ja imam noćne more.
Ili stalno iznova isti san.
Zapravo.
Kog briga za snove?
-Tako dosadno. -Tiho. Pusti je da nastavi.
Ona hoda ispred mene
po užarenom ugljenu i ne vidim joj lice.
Ne okreće se.
I…
Ja…
Hvala.
-Oprostite, nisam mogla… -Ne. Bez brige.
Ovo joj je prvi put da govori.
Drži sve to zatomljeno u sebi.
A ovo je trenutak kad to napokon pretoči u riječi.
Shvaćaš?
Dobro, pokušajmo tako.
Hoda ispred mene…
po užarenom ugljenu.
Ne okreće se.
I ne vidim joj lice.
Pitam je…
Ne, praktički viknem: „Možeš li se okrenuti?”
Ali ništa se ne događa.
Odbija.
„Pazi.”
To je sve što kaže.
„Budi oprezna.”
Ali…
Ali nisam pazila. Zakoračila sam…
Zakoračila sam na ugljen i haljina mi gori.
Sve…
Sve gori.
Cijelo mi tijelo gori.
I onda se najednom okrenula.
„Eto”, kaže ona.
„Što si očekivala?”
A ja ne znam…
Ne znam što sam očekivala.
„Nije besplatno”, kaže ona.
„Za nas nije.”
Hvala.
Lijepo.
-Jedva čekam… -Taj dio sa svim…
Moglo bi biti dobro.
-Što? -Predivno je…
Što to radiš?
Uzmi.
-Uzmi, hajde. -Dobro.
-Hvala. -Molim.
Hajde, miči se.
A onda možeš…
Da.
-Hajde… -Evo.
Ako staneš ondje, možeš…
-Evo ti. -Koji vrag?!
Piškio sam u krevet
sve do 13. ili 14. godine.
Znam. Imao sam problem, ali…
-Ne možeš… -Išao sam čak i doktoru.
-Ma daj! -Da. Dobio sam neke tabletice.
Imale su okus po stiroporu.
Bilo je jako čudno.
Imali smo
neki mali uređaj, poput voki-tokija. Bio bi ovdje.
-Na ramenu? -Da.
Morao bih spavati u majici ili prsluku.
A nekakva žica ili cjevčica išla bi do dolje.
-Ma daj! -Do dolje. Da.
Čemu je to služilo?
Na njoj je bio mali senzor.
-Koji bi se stavio na gaće. -Da predosjeti?
Da, predosjetio bi kad se sprema…
Čim bi bilo… malo pišaline
na onom gore upalio bi se alarm.
Da.
Bože, to je tako čudno.
Dobro.
I ja sam piškila u krevet kad sam bila mala.
Jesi?
-Zašto mi se onda smiješ? -Nisam imala 13 godina.
Ne.
Sa sedam godina. Ili osam.
Da, to je mnogo razumnija dob. Ili nije?
-Barem nisam bila tinejdžerica. -Dobro.
Kad razmislim, dobro bi mi došao taj uređaj.
Sjećam se da bih se probudila jer je bilo tako hladno.
A onda…
Onda…
Ustala bih i otišla…
u Julijinu sobu i legla ondje.
Njoj kod nogu, kao psić.
Jer je ondje bilo toplo.
Hajde da se bućnemo.
Što?
Jesi za to da se bućnemo?
Ne približavaj se.
-Ne. -Zbilja?
-Ne. -Možeš li plutati?
-Na leđima? -To ne može svatko.
-Ne mogu plutati. -Gledaj mene.
Moraš…
-Impresivno. -Hvala.
Hajde, dečki!
Da vidimo kako vodite! Nogama!
Uzmi loptu!
Hajde!
Evo.
Max!
Sjajno!
Hvala.
Što je?
Samo…
Zanimljivo da si ga našla u svom ovom kaosu.
-Nije tako neuredno… -Skupilo se.
Lakše je naći stvari kad je sve vani.
-Da, organizirani kaos. -Sve je pod kontrolom.
-Točno znam gdje je što. -Aha.
To je… da.
Dakle, ne smeta ti imidž
ne osobito čiste osobe?
Kako to misliš?
Nekoga tko voli ustajalost i…
-Neugodan miris. -Prestani.
Ali to je kao da… Živiš u vražjem neredu.
-To pokušavam reći. -Dosta.
Onda ne gledaj ako ne želiš vidjeti.
-Bože, sad je bolje… -Je li to dobro?
Mnogo bolje. Hvala, Agnes.
Ovdje je tako vruće.
Imam mali ventilator.
Savršeno.
„Imam mali ventilator.”
Ne.
Čekaj malo.
Molim te, prestani.
Oprosti.
Oprosti, Agnes.
Što pokreće Selmu Lagerlöf u ovoj fazi života?
Je li to ljutnja? Tuga?
Možda čak ljubav?
O tome postoje knjige i filmovi.
Mnogo sam razmišljao o tome.
Ali sad me zanima što vi mislite.
Ima li kakvih ideja?
Hannese?
Petra?
Itko?
Alo? Razrede?
Vrijeme je za buđenje.
Jutros nije zvonio alarm?
Agnes, molim te. Možeš li skloniti mobitel?
Da. Oprostite.
Misliš li da je Selma Lagerlöf imala mobitel? Ha?
Ne. Ne bih rekla.
Ne, hvala. Ostavi ga gdje jest.
Dolaziš li večeras u Lagret?
Pa, ja…
Oprosti. Zaboravljam da nemaš 18 godina.
Dobro. Hajde, još jednom.
I ja imam noćne more.
Zapravo, isti san.
Kog briga za snove?
-Tako dosadno. -Tiho. Pusti je da nastavi.
Idi na svoje mjesto.
Da. Tako. Hajde.
Hoda ispred mene
po užarenom ugljenu.
-Ne vidim… -Čekaj… Što to radiš?
Još jednom, ali ovaj put s osjećajem.
-Osjećala sam to. -Nemoj mi to prodavati.
Hajde. Još jednom.
Ne razumijem. Radim sve isto kao jučer…
Još jednom.
Hoda ispred mene.
Ljudi, smirite se. Ovaj dio nije lak.
Da, lak je. U čemu griješim?
Slušaj.
Premijera je za nekoliko dana.
Znam.
-Moramo se usredotočiti, Agnes. -Usredotočena sam.
Pročitat ću opet i ispravit ću…
Mislim da je najbolje da danas uzmeš slobodan dan i odmoriš se.
Ne trebam odmor.
-Da, trebaš. -Ne.
Nisi prisutna.
Prisutna sam, jebote!
Znaš što? Ovdje se ne koristimo takvim tonom.
Dosta je.
Jadno je predavati glumu u srednjoj.
Molim? Što si rekla?
Rekla sam da je jadno predavati glumu u jebenoj srednjoj.
Brata bi vam bilo sram.
Dolazite večeras?
Vidimo se.
VINO
Možeš to staviti u zamrzivač.
Dobro.
O, Bože.
-Ozlijedila si leđa? -Ne.
Samo da provjerim Agnes.
Agnes?
Agnes!
Što to radiš?
Okreni se.
Okreni se, rekla sam.
Što je ovo?
-Što? -Da, što je ovo?
Čemu se smiješ?
Drago mi je što si se vratila.
Pila si.
-Zar ne? -Pa što?
Takva ne ideš nikamo.
-Ići ću kamo god želim. -Kamo to?
-Van. -Ne.
-Takva ne. -Da.
-Ne. Takva ne ideš van. -Nosit ću što želim.
Ne.
-Ne. -Pusti me.
Oprosti.
Znam da si ljuta na mene. I meni nedostaje…
Silno mi nedostaje.
Želim da razgovaramo.
-Možemo li? -Ne.
-Da. -Ne.
-Sad ću te zagrliti. -Ne.
-Pusti me na miru. Pusti me. -Grlim te.
-Mama, pusti me! Mama! -Ne.
Mama!
Agnes. Dođi.
Oprosti. Pardon.
Dobro došli.
Bok.
-Jesi dobro? -Dobro sam.
-Bok. -Bok.
Mogu li vidjeti iskaznice?
-Hvala. -Hvala.
-Imaš li i ti iskaznicu? -Samo malo.
Hvala.
-Hvala. -Dobro došli.
Hvala.
-Želiš li nešto? -Da, bilo što.
Što? Dobro.
Uđi poslije.
-Bok. -Bok.
Mogu li dobiti… bilo što?
Molim?
-Dva puta bilo što. -Dobro.
Sljedeća će pjevati Lea!
Hajde, ljudi! Pozdravite Leu!
Hvala.
Bok.
-Kako ste? -Sjajno.
-Kako si ti? -Sjajno.
Zapravo, mama me baš udavila.
Ne znam što izvodi.
Kako si ušla?
S Julijinom iskaznicom.
Mogu vidjeti?
-Što? -Iskaznicu.
Pokaži mi je.
Sličimo. Očito.
Prestani.
Jer ja… Zbilja ne znam
mogu li to više izdržati, Agnes.
Što?
Ne razumijem što… Što želiš postići?
Ova igra uskoro završava?
Esther, smiri se.
Ali ako je ovo dio tvog procesa tugovanja…
-Esther… -Ne!
Dosta je pretvaranja da je sve u redu!
Obriši to odvratno plavo sjenilo. Gadi mi se!
-Bar bi se tebi ovo trebalo sviđati. -Što?
Nisi li bila zaljubljena u nju?
Oprosti. Je li to bila tajna?
Nisi mislila da će reći? Sve mi je govorila.
Vjerojatno sam je poznavala bolje nego ti.
Očito.
Jesi li je uopće posjetila?
Nikad te nisam vidjela ondje, u spomen-gaju.
Nijedanput.
Dobro.
Ne.
Daj mi iskaznicu.
Daj mi je.
Rekla sam ti da mi je daš! Pusti!
Agnes!
Kamo ćeš? Opet bježiš?
Ne mogu te gledati, Agnes.
-Što si rekao? -Ne mogu te gledati!
Što to ne možeš gledati? Ha?
Pogledaj me. Pogledaj me, rekoh!
Prestani, Agnes. Molim te, prestani.
Ne mogu ovo podnijeti!
Pogledaj me!
U čemu je problem?
Molim te, prestani, Agnes.
Zašto spavaš sa mnom ako ne možeš podnijeti sličnost?
-Agnes, ne slušaš me. -Pusti me!
Julia je bila crna rupa!
Ne želiš biti blizu toga.
Molim te, slušaj.
Nemaš pojma.
Ne znaš što…
Oprosti.
Svaki dan
budim se i poželim
da sam nešto učinio.
Da, ali nisi.
Ne shvaćaš.
Te noći… Ne znaš što se dogodilo.
-Što mislim da se dogodilo. -Znam što se dogodilo.
-Poznajem je cijeli život! -Neke njezine strane nisi vidjela.
Ne znaš koliko je loše znala biti.
-Tri godine… -Ne.
Tri sam godine trčao za njom, vozio je posvuda, brinuo se o njoj.
Osiguravao sam da bude dobro, da se ne ozlijedi…
Prestani lagati!
Što… Što želiš da kažem?
Ha?
Prestani!
I ja sam je volio, Agnes.
Molim te, moram ti reći. Molim te.
Samo prestani!
Zar ne shvaćaš? Ti si kriv!
Ti si kriv što je više nema!
Što želiš da kažem, Agnes? Ha?
Što želiš čuti? Da će se vratiti?
-Šuti! -Ha?
-Zaveži! -Mrtva je, Agnes!
Mrtva!
Jebeno…
-Mrtva je, jebote! -Začepi!
-Bok. -Bok.
Možeš li pustiti „Wake Me Up” od Aviciija?
Julia Svan.
Sljedeća će pjevati Julia Svan. Izvodi „Wake Me Up”.
Julia Svan!
Pozdravite Juliju!
Kroz tamu se probijam polako
Vodi me srce koje tuče
Ne znam gdje će taj put završiti
Ali znam odakle početi
Kažu da sam premlada da shvatim
Kažu da sanjarim samo
Život će me mimoići Ako oči ne otvorim
Meni ne smeta to
Probudite me kad završi sve
Kad mudrija i starija budem
Cijelo sam vrijeme tražila sebe
I nisam znala da izgubljena sam
Probudite me kad završi sve
Kad mudrija i starija budem
Cijelo sam vrijeme tražila sebe
I nisam znala da izgubljena sam
ROSENDALOVA BOLNICA
MAMA: OPROSTI
NEDOSTAJEŠ MI - VOLIM TE - OPROSTI
NEDOSTAJEŠ MI
SAMO ŽELIM SPAVATI POKUŠALA SAM SVE
PANIKA. MRZIM SVOJ MOZAK NIKAD NIJE TIHO
LIJEKOVI NE POMAŽU PRESTALA SAM PITI I NIJE POMOGLO
ŠTO MI MOŽE POMOĆI?
AKO ĆE ŽIVOT UVIJEK BITI OVAKAV, MOŽDA NIJE VRIJEDAN TOGA
Agnes?
Agnes.
Da.
Kod kuće je. Hvala što ste mi javili.
Dušo.
Zašto mi nisi ništa rekla…
Zašto nitko nije…
Zašto je…
Nije bila nesreća…
-Nije bila nesreća, mama. -O, Bože.
Ne. Ne znamo to.
Ne znamo to, dušo.
Ali moram znati.
Ne znam što da radim.
-Toliko boli. -Da, znam.
-Znam da boli. -Ne mogu disati, jako boli.
Znam da boli, dušo, ali tu sam.
-Ne mogu to podnijeti! -Tu sam. Držim te.
Znam da boli.
-Znam. -Ne mogu to podnijeti…
Da, znam.
Zašto mi niste rekli? Zašto?
Ja… Ne znam.
Htjela sam.
Ona… Ona nije htjela.
Nije to htjela.
Trebala sam to vidjeti.
-Trebala sam primijetiti. -Znaš što?
Trebala sam nešto učiniti.
-Trebale smo nešto učiniti! -Bile smo uz nju.
Voljele smo je.
Ti si je voljela i ja sam je voljela.
Bile smo uz nju.
-Ne, trebale smo nešto poduzeti. -Znaš što?
Da. Bile smo uz nju, dušo.
Bile smo uz nju. Ona to zna.
Ona to zna.
Ne mogu ići…
-Ne. -Ne. Držim te.
Sad smo tu.
Ti i ja smo tu.
Sad smo tu.
Slušaj me. Vjeruj mi.
Vjeruj mi.
Dušo moja.
Žao mi je.
Bok.
Imaš nastavu?
Da, začas.
Sad znam.
Ja…
Nisam…
Ni ja je nisam posjetila.
Ja…
Ne znam kako to učiniti.
Mislim da nitko ne zna.
Možda smo imale 11 godina.
Znaš kako Julia uvijek mora pretjerati.
Otići korak dalje od nas ostalih.
I mislim da smo uzele…
Znaš da je moj tata šmrkao duhan i nije…
…iza.
A onda si ti na redu, odmah nakon toga.
-Čekaj. -Hej, prestani.
Hvala.
Još deset minuta. Pripremite se!
-Da. -Evo.
-Bok. -Bok. Bit ćeš sjajna.
Hvala.
Nije nam ostalo mnogo vremena.
Imamo samo jednu priliku prije zore.
Želi li još netko nešto reći?
I ja imam noćne more.
Ili stalno iznova isti san…
Zapravo.
Kog briga za snove?
Tako dosadno.
Tiho. Pusti je da objasni.
Ona…
hoda ispred mene.
Po užarenom ugljenu.
Ne vidim joj lice.
Ne okreće se.
Pitam je.
Ne, praktički…
Praktički viknem: „Možeš li se okrenuti?”
Ali ništa se ne događa. Odbija.
„Pazi.”
To je sve što kaže.
„Budi oprezna.”
Ali nisam pazila i…
Zakoračila sam na ugljen.
Haljina mi se…
Zapalila se.
Sve gori.
Cijelo mi tijelo gori.
„Eto”, kaže ona.
„Što si očekivala?”
A ne znam. Ne znam što sam očekivala.
„Nije besplatno”, kaže ona.
„Za nas nije.”
Više se ničega ne sjećam.
Recite to.
Što želiš da kažemo?
Sad razumijem.
Što razumiješ?
Da sam izgorjela.
Napokon.
ZA WILLIAMA 1997. - 2016.
Prijevod titlova: Bernarda Komar